КАНОНИЗАЦИЈА АЛОЈЗИЈА СТЕПИНЦА - ИЗАЗОВИ И ОДГОВОРИ
Фотографије на корицама:
Степинац у гостима код Павелића 1941. године,
На паради у Загребу у мају 1945, након уласка ЈНА и
Црвене армије седе Степинац, Бакарић и пуковник НКВД Рак.
Божић је празник Рођења Христовог, када се Бог на земљи јавио као Човек. Од тог часа рачуна се нова, хришћанска ера. Отац Јустин нас учи тајнама Божића.
Ваплоћењем Бога сва су Божанска савршенства постала својином човека. Тек у Богочовеку човечанска природа је нашла своју апсолутну светост, доброту, истину, савршенство
У ваплоћеном Богу људима су дате све божанске силе које су им потребне за спасење и живот вечни; усвајајући их и претварајући их у своју својину путем вере и осталих еванђелских врлина, људи се спасавају од греха, смрти и ђавола, и постижу божанско савршенство. Процес спасења уствари је процес обожења људске природе помоћу божанске благодати, процес присаједињења човека Богочовеку Христу.
Црква Божић назива мајком свих празника. Христос је рођен у доба римског цара Августа, у Витлејему Јудејском, у пештери у којој се Мајка Божја обрела са својим заштитником Јосифом. Анђели су га дочекали песмом, а Мудраци са Истока су Му се поклонили и принели дарове, а злочиначки цар Ирод покушао је да Га убије, али је убио 14 хиљада витлејемске деце, док је Христос са Богородицом и старцем Јосифом добегао у Египат. Срби дивним обичајима, који укључују и бадњак, прослављају овај празник. Божић се слави 25. децембра по црквеном, а 7. јануара по грађанском календару.
Како Бог постаје Човек, а не престаје да буде Бог? То је противуречје. Већ код Платона наилазимо на покушаје да се разграниче две врсте противречности: обичне и логички неразрешиве. Да би се означила логички неразрешива противречност, временом је у употребу ушао појам ''антиномија''. Иако је антиномија као појава била познати и антици и хришћанству, реч "антиномија" се у научној терминологији усталила тек у XVIII веку, у оквиру правне науке. У европској философији овај термин учврстио је Кант, када је у "Критици чистог ума" истакао чувене космолошке антиномије.
Опширније: Радујмо се Божићу, тугујмо због дехристијанизације Европе, не заборављајмо своје завете
Деценијама је Бог трпео српско клањање смрти, које се претворило у аутогеноцид.
Једна од последњих српских старица из Ђаковице је Полексија Кастратовић, деценијама прислужница нашег храма у метохијском граду. Замонашена је под именом Теоктиста. У интервјуу који је дала часопису „Светигора“ о Петровдану 2015, рекла је: „Нерођена дјеца нас су упропастила. Нико нас није упропастио. Јер нерођена дјеца воде рат са нама, а ми не видимо, него видимо Шиптаре. Јер они пиште. Мени је једна жена причала овде, неколико пута је имала – да неће да роди./…/ И она сања, да је ишла, оће у рај. Наишло мушко дијете јер је она то уништила: штапом хоће да је бије, а дјевојчица лијепа, обучена, дође и каже: „Нека, ипак је наша мама“. „Како наша мама? Она нама није дала да живимо на тај свијет – не може!“ Неколико пута је абортирала, и мушко и две ћеркице./…/Та нарођена дјеца воде рат са нама, не воде Шиптари, него та дјеца. Па кажемо, криви су нам Шиптари“.
О чему другом мислити сада када нас је, после свега једне деценије, пола милиона мање него на попису из 2011. године?
Опширније: ПОУКЕ ЈЕДНОГ ПОПИСА: ЗАШТО НАС ЈЕ ПОЛА МИЛИОНА МАЊЕ?
Када се, у књизи Милана Радуловића „Модернизам и српска идеалистичка књижевност“, објављеној у Институту за књижевност и уметност у Београду 1989, поред осталих, појавило и указивање на место Николаја Велимировића и Јустина Поповића у нашој експресионистичкој књижевности, то је била једна од прекретница у пресаздавању слике о књижевној прошлости коју смо наследили. Подухват је био смео (данас бисмо рекли „политички некоректан“), па се вреди сетити у чему се та смелост састојала.
Да је ревизионизам Милана Радуловића заиста био изазован, показује и сведочење Предрага Палавестре, који је преко две деценије у Институту за књижевност и уметност водио пројекат Српска књижевна критика.(1,30-36)
Радуловић је, наиме, добио задатак да припреми последњи, двадесет пети том колекције, који би се бавио критичком мишљу наших философа и научника. Како каже Палавестра, овај тумач наше књижевне баштине од почетка је радио у сагласности са Уређивачким одбором, главним уредником и редактором; спровео је обимна истраживања занемарене грађе, која је указала на мислиоце што су својевремено утицали на основне правце развоја српске културе, па и на књижевност. Године 1985. приређивачки рад је окончан; Радуловић је за припремљени зборник добио позитивне рецензије др Славка Леовца и др Предрага Палавестре. Остало је требало да буде рутина.
Опширније: РАТОВИ У КУЛТУРИ: Позни комунизам и неолиберални капитализам (КЊИГА НА ПОКЛОН)
Светска здравствена организација је, после свега што је учинила за „онормаљење“ ЕЛЏИБИТИ ИЛ НЕ БИТИ идеологије, кренула да ублажава однос према педофилији. Није то настраност, јер настраности не постоје, него, ето, тако, склоност, која није ни опасна ако се „не реализује“. И не треба је нешто посебно лечити. Ко не верује, нека чита шта пишу хрватски лекари, запањени кретањем СЗО у правцу који се не може зауставити.(1) Чак је смишљен и нови појам – они нису педофили, него MAP-Minor Attracted People, људи које привлаче малолетници.(2)
Ако се томе дода да је у земљама Запада легализована еутаназија, понегде чак и деце(3), да већ причају о детабуизацији канибализма (4), онда је све јасно: светом, чији је Запад авангарда, манипулише шачица некрофила, који са собом у смрт желе да повуку човечанство, о чему говори Душан Ковачевић:“И сама чињеница да двадесет људи данас одлучује о судбини осам милијарди људи на планети, и да никоме није нешто посебно трагично да ће бити уништена цивилизација, и да сутра неко од тих који владају и држе атомско оружје може да полуди, а ниједан није био нормалан који је водио рат, ни Први, ни Други, ни касније ратове.“(5)
И још:“Прича са ратом у Украјини је катастрофална, а најкатастрофалније у њој је да се о могућем нуклеарном рату прича као о пијаном куму који пуца на свадби. Толика је опасност. Локални рат је кад ратују две земље, чим уђе трећа то више није то. У Украјини је на ивици да се умеша трећа и онда то иде по домино систему и више нема краја. Људи поприлично неозбиљно схватају опасност коју носи овај рат. Подсећа на сцену из "Андерграунда" када мајмун уђе у тенк и само један човек виче да је то мајмун, док тенк није разнео све.“(6)
Мајмун у тенку – то је то!
Опширније: ПРВО МИСТИКА, ПА ГЕОПОЛИТИКА: О каквом је рату реч? (КЊИГА НА ПОКЛОН)
Својевремено је чувена поп – звезда Селин Дион, пре но што се вакцинисала, изјавила:„Охрабрујем све да се вакцинишу јер мислим да је то тренутно једини начин да се изгради имунитет широм света.“ Сада, после вакцинације, она трпи тешке здравствене последице – и мора да отказује концерте.
Слична судбина је снашла и Џастина Бибера, који се такође вакцинисао против короне, и, подржавајући Усрулу фон ден Лајен и ЕУротично наметање вакцина, позвао своју публику да се вакцинише. Певач, који има скоро шесто милиона пратилаца на друштвеним мрежама, постао је пропагатор онога што води ка трагичним последицама. Његова супруга Хејли, вероватно после вакцинације, добила је мождани удар. Бибер је морао да откаже јунску турнеју 2022, а на Интернету о његовом случају пише:„Џастин Бибер: парализа лица… 28-годишња канадска звезда мора да откаже два датума своје турнеје у Торонту (или више) због компликације која изазива парализу дела њеног лица. На снимку објављеном на друштвеној мрежи Инстаграм, појављује се Џастин Бибер, окренут ка камери, не може да трепне десним оком, а уста су му напола затворена.„Не могу више да се смејем са ове стране, парализован сам делом лица“.“
Ако се томе дода да је водећи узрок смрти у Алберти, у Канади, „непознат“ ( као да смо у Средњем веку ), а и птице на грани знају да се тако прикривају страхотне последице тобожње имунизације експерименталним вакцинама – шта рећи?
Опширније: ЗАШТО КАЖЕШ: „УЗРОК СМРТИ НЕПОЗНАТ“ А МИСЛИШ НА „КОРОНА ВАКЦИНЕ“?
Русофоби мрзе Владимира Путина, председника Русије.
У свом тексту „Повратак у будућност? Предсовјетска прошлост и политичка мисао у Путиново доба“, објављеном у часопису „Постсовјетска политика“ 2013, Кристофер Ли истиче да је Путин за Иљина почео да се интересује одавно и да је његов саветник Владислав Сурков у свом тексту „Национализација будућности: тезе о сувереној демократији“ надахнуће за тезу о различитости руске демократије од оне западног типа налазио управо код Ивана Иљина. Дејвид Брукс, у тексту „Путин не може да стане“, објављеном у „Њујорк тајмсу“ 3. марта 2014, истиче да су мислиоци на које се руски председник позива у својим говорима изградили свет пун „мелодраме, мистике и грандиозних есхатолошких визија“. Међу њима је и Иљин, према овом виђењу, штетан зато што је записао да ће „Русија једном устати из стања распадања и понижења и да ће започети епоху новог развоја и величине“. Три основне Иљинове идеје су, вели Брукс, „изузетност Русије – идеја да Русија има свој јединствени циљ и смисао“, „посвећеност православној вери“, „поверење у аутократију“. Ово пак значи да би, по Иљину, Русија требало да буде „квазитеократска националистичка аутократија предодређена да одигра изузетну улогу на међународној сцени“. Иљин је, сматра овај аутор, опасан такође и због своје идеје да је Запад Русију заразио „бацилом антихришћанства“, при чему сад тај исти Запад тоне у „материјализам, ирационализам и нихилизам“. По Бруксу, иљиновски и берђајевљевски морализам може се срести „у Путиновим говорима, нарочито кад брани став свог режима према гејевима и улози жена“. У чланку „Да бисте разумели зашто је Путин узео Крим, читајте његове омиљене писце“, објављеном у „Телеграфу“ 26. марта 2014, Колин Фримен цитира Черчила, који се жалио да је руске вође тешко појмити зато што је њихова мисао „загонетка спакована у тајну обавијену енигмом“, и додаје: „Као пословично познате руске бабушке, Москва може да показује безбројна лица спољњем свету и ретко ко је кадар да допре до праве истине.“ (Иначе, он се у свом чланку ослања на истраживања докторанда Марије Сњеговаје, која се бавила Путиновим омиљеним мислиоцима.) И Фримену је Иљин сумњив зато што је веровао у самосвојност Русије, њену различитост од Запада, надилажење материјализма и верност хришћанским идеалима, као и у равнотежни положај између Запада и далеког Истока. Он указује да је Путин, на Иљиновом гробу 2009, рекао да је „злочин ако неко покушава да одвоји Русију од Украјине“.
Ко жели да чита западну, бошњачку, хрватску, словеначку и другосрбијанску иљинифобију, има текстова као плеве.(1)
Опширније: КОГА ЧИТА ВЛАДИМИР ПУТИН: Иван Иљин, мислилац будуће Русије - КЊИГА НА ПОКЛОН
Данас се многи чуде разним врстама модернизма и експериментализма међу некима у нашој Цркви. Изгледа као да тамо, где би требало да се чува Свето Предање, влада „двеста на сат – ко ће брже, ко ће боље“ да покаже да није конзервативан, него је „од крви и меса“, чак и у посту.
И тако је свуда - од питања аутокефалности до музичких укуса, о којима се, кажу, не расправља. Српски патриоти стрепе: шта ће бити са најстаријом српском институцијом?
Разматрање стања у СПЦ уопште се не може свести само на националну причу. То би било преупрошћавање. Јер, Христос је саздао Цркву да би се људи спасавали за вечност и наслеђивали Царство Божије, а не да би се трајно учвршћивали у земном и пролазном. Српски патриотизам извире из хришћанске вере у васкрсну бесмртност људског бића:“Срб је Христов, радује се смрти“, каже Свети ђакон Авакум, одбијајући да се потурчи и тиме прода вечно за пролазно. То је и срж Косовског завета – небеска царственост, иако се не одриче отаџбине, него је брани да би била света и честита, указује нам на Бога као извор и увор постојања. Зато је здраво хришћанско учење било и остало темељ наше егзистенције.
Највећи српски теолози 20. века су и највећи српски хришћански родољуби – Владика Николај и Отац Јустин. А они су бранили Свето Предање Цркве од Истока, и учили нас да не можемо да се поистоветимо са римокатоличко – протестантским Западом, јер је Запад и дошао у стање у коме се распада зато што је кренуо путем папе и Лутера. Авај, у СПЦ се, већ деценијама, намеће погрешна и лажна теологија, која разара православну самосвест епископата, свештенства и верника, па онда није ни чудо што се чека римски папа, смањује број жртава Јасеновца, не бране црквено – национални интереси пред лицем НАТО Фанара, итд.
И све се то правда некаквом теологијом. Прозуклом, празном, али званичном.
Ствар је једноставна: код нас су теологију почели да схватају као некакву књижевност, са хипериндивидуализмом уметничког типа. Ја сам богословље, веле експерименталисти и модернисти. И, уместо проповедања Истине, почиње поклоњење својој вољи и свом укусу.
Опширније: Богословље и родољубље или зашто се не можемо играти теологијом - ПОКЛОН КЊИГА
Пред нама је књига француског новинара Жана Изара, „Југославија 1939 – 1944“, која је у Швајцарској појавила у последњој години Другог светског рата. Код нас је непозната и некоришћена – поменуо је, успут, само велики српски родољуб, правник и историчар, др Лазо М. Костић, пишући о броју Срба умучених у НДХ.
КЊИГУ ЖАНА ИЗАРА У ПДФ ФОРМАТУ ПОКЛАЊАМО ЧИТАОЦИМА
У децембру 1945. године, у Журналу региона Нејешател, Еди Бауер је објавио приказ ове књиге, који даје њене основне карактеристике. Бауер је писао: „Дописник француског часописа AGFI, господин Жан Изар, се обрео у Београду 15. децембра 1939. године. То је било у тренутку када су Савезници планирали да, по угледу на 1915. годину, успоставе фронт код Солуна који би, на неки начин, постао други Солунски фронт. Парадоксална еволуција догађаја је приморала господина Изара да остане на југословенском тлу до 6. јуна 1942. године. Упућен до детаља у замршену југословенску политичку и остале мање познате ситуације, Жан Изар је важан и поуздан сведок на којег се можемо позвати увек када тражимо објашњења за комплексну предратну и ратну ситуацију у тој земљи. Такође, овај дописник је нарочито значајан за тумачење периода након француског пораза од стране Немаца и чињеница око разлаза два југословенска покрета отпора, четника генерала Драже Михаиловића и партизана маршала Тита. Господин Жан Изар у својој књизи детаљно описује и истиче да је војни пуч, који се догодио 27. марта 1941. године, дело српских официра као реакција на потписивање Тројног пакта од стране принца-регента Павла. Он такође у књизи сведочи о томе да су Хрвати отворено саботирали одбрану земље од освајача и да су се ставили под команду несрећног поглавника Анте Павелића, учествујући у грозном покољу над Србима у Босни и Херцеговини, Далмацији и Славонији. У том масакру је, у периоду од маја 1941. до октобра 1943. године, поклано око пет стотина хиљада мушкараца, жена и деце. Међутим, ни такви злочини нису били препрека да Србија, под Титовом челичном руком, буде поново раскомадана на крају рата.“
У овом приказу, нећемо се освртати на целину Изарове књиге, него ћемо се само осврнути на његово сведочење о злочинима усташа над српским народом. Исера су ратне околности довеле у ситуацију да се, после априлског слома, нађе у италијанској окупационој зони, у Сплиту, где је остао до 1942, и бележио шта се дешава са Србима у НДХ. У тренуцима кад многи у нас покушавају да Хрвате „растерете“ огромности усташког злочина, ово сведочење стиже у прави час.
Опширније: НЕПОЗНАТА КЊИГА О СТРАДАЊУ СРБА У НДХ: Сведочење Жана Изара
Образ Београда, наше престонице, мора остати светао ( Вечна заповест Мајора Гавриловића )
ДУХОВНЕ И ЗДРАВСТВЕНЕ ОПАСНОСТИ
Док свет гори у предворју планетарног рата, за септембар 2020. у Београду је заказана светска парада политичких хомосексуалаца, иза којих стоји НАТО империја. Овај срамни догађај треба да коначно покаже да је Србија пљунула на себе и одрекла се Христа и Светог Саве.
То лудило носи са собом, поред духовних, и здравствене опасности. Марина Булатовић пише:“Како нам је претходна ковид пандемија показала да је свет „глобално село“ и да вируси брзо „путују“, поставља се питање зашто представници власти у Србији, као ни СПЦ не траже да се хитно откаже „Евро прајд“ у Београду. На овој манифестацији од 12. до 18. септембра треба да се одржи најмасовнија интернационална парада поноса на којој се очекује на хиљаде и хиљаде припадника ЛГБТ популације из Европе и света.
Марш поноса је заказан за 17. септембар 2022. године./.../ У исто време покренута је Петиција против „Евро прајда“ у Београду коју је потписало (до сада) више од 4.000 Срба из матице и дијаспоре, а СПЦ још увек није изнела свој став нити дала јавно саопштење. Оваквим поводима су се већ оглашавале Бугарска православна црква (против одржавања ЛГБТ параде у Софији, истакавши да такви догађаји „угрожавају моралне темеље друштва“), као и цркве у Грузији и Јерменији. Какве позитивне ефекте овог догађаја СПЦ види за вернике, Србију и целокупан наш народ у овом (епидемиолошком, друштвеном, економском и политичком) тренутку? Зашто државни апарат ћути и доводи Србију на руб још једне опасне пандемије?
Зашто се на време не обавести Европска асоцијација организатора прајдова, да манифестацију отказујемо из безбедносно-епидемиолошких разлога, а градови кандидати Барселона, Лисабон или Даблин могу да „ускоче“ на место домаћина. Да ли треба да делујемо превентивно или ћемо поново бити сведоци куповине нових вакцина (овога пута за мајмунске богиње) и поново отворити Халу један Београдског сајма за пријем оболелих. Да ли нас можда чекају нове забране кретања и ново ванредно стање?Да ли је наш приоритет да: Србија мора бити здрава?! И на крају: И шта ћемо сад? Да ли ћемо дозволити нову дестабилизацију Србије и колапс здравственог система да би се допали и додворили Западу?“
Заиста – коме се ми више додворавамо?
КАКВА „ЉУДСКА ПРАВА“?
Опширније: ДА ХРИСТУ И НЕБЕСКОЈ СРБИЈИ, НЕ „НАТО ПРАЈДУ“ И КУЛТУРИ СМРТИ
академик Коста Чавошки
мр Владимир Димитријевић
ИСТИНА О СЛУЧАЈУ МР ЗОРАНА ЧВОРОВИЋА
Шта се згоди кад се ЏЕНДЕР роди
- политички ХОМОСЕКСУАЛИЗАМ као нови БОЉШЕВИЗАМ
КАНОНИЗАЦИЈА АЛОЈЗИЈА СТЕПИНЦА - ИЗАЗОВИ И ОДГОВОРИ
Фотографије на корицама:
Степинац у гостима код Павелића 1941. године,
На паради у Загребу у мају 1945, након уласка ЈНА и
Црвене армије седе Степинац, Бакарић и пуковник НКВД Рак.
Преузмите комплетну књигу (PDF 1,5 MB)
Преузмите комплетну књигу (PDF 1,94 MB)
Преузмите комплетну књигу (PDF 0,6 MB)
Преузмите комплетну књигу 2,4 MB (PDF)
Преузмите комплетну књигу 1,4 MB (PDF)
Преузмите комплетну књигу 6,3 MB (PDF)
Преузмите комплетну књигу 0,9 MB (PDF)
СВЕТОСАВСКИ СВЕШТЕНИК ПРОТА МИЛИВОЈЕ МАРИЧИЋ,
ДУХОВНИ СИН ВЛАДИКЕ НИКОЛАЈА
Преузмите комплетну књигу 0,6 MB (PDF)
ШКОЛОКАУСТ
Како разарају наше образовање
Преузмите комплетну књигу 1MB (PDF)
СВЕТОСАВЉЕ И СРБОЦИД
Преузмите комплетну књигу 1,3MB (PDF)
ИЗМЕЂУ ВАШИНГТОНА И ВАТИКАНА
ГЕОПОЛИТИКА СВЕТОСАВЉА
Преузми комплетну књигу 1,4MB (PDF)
ХОМИНТЕРНА И ГЕЈСТАПО
Преузми комплетну књигу 1,6MB (PDF)
Преузми комплетну књигу 1,8MB (PDF)
КЊИГЕ ОД УТРОБЕ
Записи пропалог песника
Преузмите комплетну књигу 1MB (PDF)
СВЕТОСАВЉЕ И ЛИТУРГИЈСКА РЕФОРМА
Преузми комплетну књигу: 1,5 MB (PDF) ⇒►
СА СТРАХОМ БОЖИЈИМ И ВЕРОМ ПРИСТУПИТЕ!
Преузми комплетну књигу: 0,8 MB (PDF) ⇒►
Издавач
Лио, Горњи Милановац, 2009.
Преузми комплетну књигу: 3 MB (PDF) ⇒►
Издато: 2007.
Место: Горњи Милановац
Издавач: ЛИО, Горњи Милановац
Преузми комплетну књигу: 2.1 MB (PDF) ⇒►
Издавач
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 1.1 MB (PDF) ⇒►
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 520 KB (PDF) ⇒►
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 1.6 MB (PDF) ⇒►
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 1.1 MB (PDF) ⇒►
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 1 MB (PDF) ⇒►
Преузми комплетну књигу: 670 KB (PDF) ⇒►
издавач:Лио, Горњи Милановац, 2008.
Ко је на мрежи: 221 гостију и нема пријављених чланова