КАНОНИЗАЦИЈА АЛОЈЗИЈА СТЕПИНЦА - ИЗАЗОВИ И ОДГОВОРИ
Фотографије на корицама:
Степинац у гостима код Павелића 1941. године,
На паради у Загребу у мају 1945, након уласка ЈНА и
Црвене армије седе Степинац, Бакарић и пуковник НКВД Рак.
Читав двадесети век за Православну Цркву био је век великих искушења. Руска, Грузијска, Румунска, Бугарска и Србска Црква нашле су се на удару комунизма, као и православни у Чешкој, Словачкој, Пољској, Албанији, итд.Комунизам је хтео да створи рај на земљи, али „рај“ против Бога, па је чинио све да лик Христа, Кога је Владика Николај звао Неуједначитељем и Неуједначивим, избрише са лица земље.
„Безбожна петољетка“, проглашена 1937, имала је за циљ заборављање имена Божјег у СССР-у до 1942; али, избио је Други светски рат, и политика државе према Цркви знатно се изменила, а име Божје помињало се више но икад после 1917. И Хрушчов је обећавао да ће за кратко време на телевизији показати совјетским грађанима „последњег попа“ у земљи која се спремала да скочи „из царства нужности у царство слободе“ (Енгелс). Потписник ових редова је, на скупу у Атини 1996, срео младе из Албаније, који су му причали како је, у време Енвера Хоџе, који је ову земљу прогласио првом атеистичком државом на свету, човек добио преко двадесет година робије зато што су му у дворишту нашли љуске од обојеног васкршњег јајета.
Све је то било. Али, и прошло.
Комунизам је нестао, а Црква Божја је остала.
ИСКУШЕЊА НА ЗАПАДУ
Пети је новембар 2015. Поводом седамдесетогодишњице победе над фашизмом, отварам изложбу у Народном музеју у Чачку, коју је приредио угледни србски историчар средње генерације, др Милош Тимотијевић. А о чему да говорим?
Да кажем колико су нацисти и фашисти зла нанели, и колико би га још нанели да их Русија није савладала, спасавајући тиме и демократски Запад? Опет Тимотијевић:“Заправо само је привремени и самоодбрамбени савез либералног капитализма и комунизма током Другог светског рата спасао демократију, уз неоспорну чињеницу да је војна победа у суштини добијена заслугом Црвене армије. Без совјетске победе западни свет би највероватније изгледао као скуп различитих варијација на фашистичке и ауторитативне мотиве, никако на либерално-парламентарне. Допринос Совјетског Савеза победи над фашизмом био је одлучујући, јер је од укупно 13,6 милиона убијених и заробљених немачких војника у Другом светском рату чак 10 милиона изгубљено на Источном фронту“ (исто,31).
Опширније: На отварању једне изложбе или шта је било, шта нас чека?
Опширније: Какву нам је Свету Литургију оставио Свети Златоуст ?
Недавно сам од једног човека на свој мејл на сајту vladimirdimitrijevic. com примио електронску пошту. Човек каже да годинама чита моје текстове, и да се, умногоме, са њима слаже, па је решио да своја размишљања подели са мном, сматрајући да ћу имати разумевања за њих.
Писмо ми се одмах учинило важним и написаним из дубине бића. Схватио сам да превазилиази оквире личне необавезности, и да поставља општа, насушна питања. Решио сам да на њега реагујем – али не својом пукошћу, него текстовима умнијих и угледнијих. Јер, питање богослужбеног језика и мене, већ годинама, привлачи и мучи. Међутим, пошто је ствар општа, и пошто тражи саборна размишљања и решења, пало ми је на памет да писмо овог човека (који, узгред буди речено живи у нашој дијаспори) објавим, да би читаоци могли да знају на шта реагујем текстовима који ће уследити. ОВО ЈЕ ЊЕГОВ СТАВ, НАРАВНО; АЛИ, ПОНАВЉАМ – ПО ДУБИНИ И ОЗБИЉНОСТИ У ЊЕМУ ИМА НЕЧЕГ ОПШТЕГ, НЕЧЕГ ВАПАЈНО НАШЕГ. Чак и ако се човек не слаже са свиме, истинтост постављеног питања, ЊЕГОВ ТОН, не долазе у питање. Ево, дакле, тог писма:
ПИСМО ЧИТАОЦА
„Нешто сам размишљао о свеукупној српској пропасти последњих четврт века, и запањила ме је готово потпуна подударност ове непрестајуће катастрофе са напуштањем црквенословенског језика у богослужењу. Позната ти је латинска изрека ceteris paribus, илити „all other things being equal“, а управо то ме је највише и запањило.
После више од четврт века боравка у Цркви и рада на њиви Божјој човеку дође да пошета уназад да би се подсетио шта је радио и за кога се трудио; али, и да се упути искрена захвалност свима који су аутору помагали на његовом животном и књижевном путу. Многи и премноги уткали су бар делић свог бића у њега, доказујући, по ко зна који пут, да је свако од нас саборна личност, које не би било без других. Волети ближњег као самог себе не значи волети га као што волиш себе, него волети га јер је ближњи твоје истинско ја, говорио је отац Георгије Флоровски. Зато је ово писање одуживање једног дуга - радосног, али и нелаког за ношење: дуга према пријатељима и саборцима, без којих никакав рад ни стваралаштво не би били могући. Кажем: све ово не и било могуће без ближњих, и свако ово дело је заједничко. Ипак, постоји једна празахвалност, од које све почиње. Песник Осип Мандељштам је питање о тој захвалности поставио овако:
„За радост што живети, дисати знам,
Захвалност, реците, коме да дам?”
Прва и основна благодарност потписника овог текста упућена је, стога, Ономе Који не само да му је дао дисање и живот, него Га је и упутио на Себе као Свебиће Коме смо дужни да благодаримо, у чему је сва радост нашег постојања.
Још нешто: списак оних којима дотични благодари, живих и покојних, је веома дуг; истовремено, као и свако дело људског памћења, подложан искушењима заборавности, па се потписник ових редова не усуђује на поименично исказивање своје захвалности. Господ, Који никог не заборавља, наградиће и благословиће и живе и покојне добротворе, по Својој неизмерној милости. А сад неколико речи о „цртама живота”. Онако, „безлично”, у трећем лицу, зарад наводне „објективности” (Мада је, суштински, „објективан” само леш, тело које је постало објекат без душе).
БИОГРАФСКА БЕЛЕШКА
Владимир Димитријевић рођен је 1969. године у Чачку, где је завршио основну школу и гимназију. Дипломирао је, са просеком 9,37 на групи за Српски језик и књижевност са општом књижевношћу Филолошког факултета Универзитета у Београду 1994. године (код ментора професора др Новице Петковића, са темом о есејистици Момчила Настасијевића), а магистрирао на Катедри за српску књижевност 20. века 2010. године (код ментора професора др Јована Делића, са темом о првом издању сабраних дела Момчила Настасијевића, њиховој раној рецепцији и улози Станислава Винавера и Милутина Деврње у објављивању тзв. „издања пријатеља”: „Светац српског језика и његови хагиографи / Станислав Винавер и Милутин Деврња као издавачи и тумачи Момчила Настасијевића”; чланови комисије су били проф. Др Александар Јерков и др Бојан Јовић).
Докторирао је 2016. године, cа радом под насловом „Владимир Вујић као књижевник, критичар и полемичар у контексту књижевних процеса између два светска рата”, пред комисијом у саставу: проф. др Јован Делић (ментор), проф. др Милан Радуловић, др Драган Хамовић.
Као студент, добио је награду „Владан Недић”, за семинарски рад из народне књижевности (о хришћанским елементима у Косовском циклусу наше епике) и другу „Бранкову награду” за семинарски рад из српске књижевности 20. века (о раном стваралаштву Светислава Басаре).
Стални је сарадник седмичника „Печат”, у коме објављује, између осталог, и књижевну критику, као и месечника „Геополитика”, а извесно време је, у току 2011, по позиву био колумниста рубрике „Лево-десно” у НИН-у. Године 2011. био је члан жирија за награду „Печат времена” у области друштвених наука, а од 2012. године члан је жирија ове награде, коју додељује недељник „Печат”, за књижевност. Те исте године био је члан жирија за доделу награде „Небојша М. Крстић” коју за националну публицистику уручује часопис „Збиља”.
Редован је учесник научних скупова о нашим песницима које организује, поводом награде „Жичка хрисовуља”, Народна библиотека у Краљеву, па је своје прилоге објављивао у зборницима о Миловану Данојлићу, Петру Пајићу, Ивану Негришорцу, Гојку Ђогу и Ранку Јововићу. Велики број огледа објавио је у књижевној периодици и на интернету, а оглед о критици европоцентризма на српској „књижевној десници” изашао му је у зборнику „Српски културни образац у светлу књижевне српске књижевне критике” који је приредио др Милан Радуловић (Институт за књижевност и уметност, Београд, 2015).
При Задужбини манастира Хиландара у Београду покренуо је и уређивао библиотеку „Српска мисао”, у којој су изашли следећи наслови: Владимир Вујић, Спутана и ослобођена мисао; Владимир Велмар Јанковић, Огледи о књижевности и националном духу / Играчи на жици; Тадија Костић, На туђем послу; Милутин Деврња: Земља преварена (књигу приредио са Жељком 3. Јелићем). Нарочит допринос дао је библиотеци „Образ светачки” при Православној мисионарској школи храма Светог Александра Невског у Београду. Један је од чланова редакције издавачке куће „Catena mundi” из Београда.
Књиге је објављивао у издавачким кућама: „Светигора”, Православна мисионарска школа при храму Светог Александра Невског у Београду, Задужбина манастира Хиландара и другим, као и у издавачким кућама „Лио” (Горњи Милановац), „Легенда” (Чачак), „Романов” (Бањалука), „Бели анђео” (Шабац), „Очев дом” (Београд), „Православни пут” (Ариље), „Catena mundi” (Београд), „Жагор” (Београд), „Ривел Ко” (Београд), итд.
Члан је колектива аутора који је писао књигу Прелиставајући странице српске историје, објављене у издању Института за славистику Руске академија науке и издавачке куће Индрик у Москви 2014, под уредништвом др Јелене Гускове.
Писао је, са др Зораном Чворовићем, и за зборник Института за славистику РАН о односима државе и Цркве у Источној Европи у другој половини 20. века.
Од 1991. активно је укључен у рад Православне мисионарске школе при храму Светог Александра Невског у Београду и Верског добротворног старатељства Архиепископије београдско - карловачке, као организатор предавања и других видова хришћанско - просветне делатности. Са екипом православних мисионара, предвођених протојерејем-ставрофором Хаџи Љубодрагом Петровићем, обишао је преко педесет градова у разним србским земљама: од Апатина до Приштине и од Бора до Требиња, говорећи о опасности од тоталитарних и деструктивних верских секти. Касније је, самостално, одржао преко двеста предавања у разним местима и разним поводима.
По повратку у Чачак, запошљава се као професор српског језика и књижевности у Гимназији у Чачку. Одлуком епископа жичког г. Стефана е. бр. 1301 од 12. новембра 1994. године постављен је за катихету верске наставе при Црквеној општини у Чачку, уз образложење да је до тада био члан Мисионарске школе у Београду, али и постигао значајан успех у вероучитељској служби у граду Чачку; и показао посебан успех у одржавању предавања из области православне веронауке и издавачке делатности неколико врсних расправа из ове области. Године 1996, одлуком Епархијског управног одбора бр. 89 од 27. XI 1996. године, награђен је месечним примањима од ЕУО за свој труд и све што чини за Епархију жичку. Извесно време у периоду 2003, по благослову владике Хризостома, био је инспектор за верску наставу у Драгачеву. Док је епископ жички господин Стефан био на челу Одбора за просвету Србске Православне Цркве (почетком деведесетих година XX века), Владимир Димитријевић био је један од чланова истог, У Епархији жичкој, за време владике Стефана, постојала је организована верска настава при храмовима у градовима и селима, тако да је Димитријевић сарађивао и са осталим вероучитељима, свештеницима и мирјанима. Од покретања нове серије часописа „Жички благовесник”, Владимир Димитријевић је био члан редакције (све до 2008. године, када је, без образложења, уклоњен).
При храму Светог Вазнесења Господњег основао је, пo угледу на светојустиновску библиотеку манастира Ђелије у Ваљеву, 1994. године, позајмну библиотеку Свети Пајсије и Авакум, која је 2008. бројала око 2000 чланова. Радио је и у медијима: на Радио Чачку, Топ радију и Радију Дуга, па је, средином деведесетих година XX века снимао емисије за ТВ Спектрум у Чачку, а Видео-веронауку и дијалошки серијал Реч на реч за ТВ Чачак. Сарађивао је и са ТВ Галаксијом, а био је сарадник Телевизије Логоc Епархије жичке од њеног оснивања; на овој телевизији, водио је разговорне емисије циклуса Реч је реч и На други начин (о сектама, дечјој култури и рок музици). Уређивао је циклус руских филмова „Филмом ка Истоку” на Телевизији Краљево. Често је гостовао и у ауторским емисијама „Питања и одговори” Оливере Милетовић и „За шанком” Милорада Црњанина, као и у емисији „Силен” на Другом програму Радио Београда код мр Биљане Ђоровић и на Интернет радију „Снага народа”, у емисији „Окупациона хроника”, код Диане Милошевић.
Дао је свој допринос и развоју црквено- мисионарске штампе у нас. Поред сарадње у скоро свим православним листовима и часописима, био је члан редакције Светигоре, гласила Митрополије црногорско-приморске, већ поменутог Жичког благовесника, као и крагујевачких Погледа и часописа Образ који је излазио при храму Св. Александра Невског у Београду. Био је један од покретача и заменик главног и одговорног уредника часописа Београдски дијалог, намењеног заштити од деловања тоталитарних и деструктивних верских секти, који је такође излазио при храму Св. Александра Невског у Београду, као и члан редакције часописа Црквени живот и Православно дело. За свој рад у области црквене штампе, нарочито при Верском добротворном старатељству Митрополије београдско-карловачке, одликован је Граматом Патријарха србског Павла 20. маја 2007. године (АЕМ бр. 585/2007.) Као представник Светосавске омладинске заједнице Архиепископије београдско-карловачке учествовао на скуповима Савеза православне омладине Балкана у Румунији 1994. и Грчкој 1996. године.
На позив најугледнијег руског сектолога, др Александра Дворкина, учествовао је у раду Божићних образовних предавања Руске Православне Цркве у Москви 2006. године. Учествовао је, почетком 21. века, у кампањи за повратак веронауке у школски систем Србије, у борби за очување србског школства од наказних реформи страних и домаћих сорошоида, као и у кампањи за заштиту приватности од стварања електронског концлогора у нашој земљи. Борио се и бори за породичне вредности, против наметања идеологије „геј парадирања” и пропаганде хомосексуализма малолетницима. Укључио се, од самих почетака свог живога у Цркви, у борбу против екуменизма као квазирелигиозног глобализма, који нема никакве везе са верском трпељивошћу својственом Србима, него је припрема пута за стварање јединствене светске религије Њу Ејџ синкретизма. Настојао је да сведочи о опасностима литургијске реформе у Цркви од Истока, чији су подухвати засновани на истим погрешним претпоставкама од којих је пошао Други ватикански концил, који је разорио последње остатке целосног литургијског предања међу римокатолицима. У свом јавном раду се борио и бори против разарања предањског богослужења, узајамних подела, цепања и дробљења СПЦ, као и за заштиту канонског поретка, поготово кад су смене епархијских архијереја у питању. У тој области настоји да буде крајње начелан, а не личан. У фебруару 2008. смењен је са места вероучитеља при храму Светог Вазнесења Господњег у Чачку, без образложења.
Сарађивао је, или сарађује, са сајтовима: „Двери”, „Нова српска политичка мисао”, ”Нови Стандард”, „Видовдан”, „Српски лист”, „Борба за веру”, итд. Редован је сарадник србске странице угледног руског сајта „Фонд стратешке културе”.
Као независни интелектуалац, никада није припадао ни једној политичкој партији, али је подржао, на изборима у Србији 2012. и 2014, србски хришћански покрет „Двери - За живот Србије”. Са „Дверима”, као патриотском НВО, сарађивао је од оснивања исте 1999, пре свега кроз трибине, предавања и часописе. Подржао је, почетком 2015, стварање патриотског опозиционог блока Двери, Демократске странке Србије и независних родољубивих интелектуалаца. После трансформације Српског покрета Двери у странку, учињеној по нужности закона у Србији, који удружењима грађана не дозвољавају склапање предизборних коалиција, нашао се у Политичком савету Двери, где је на месту заменика председника, академика Косте Чавошког.
Стварао је са снажним осећањем апокалиптичности доба у коме живимо, па и број књига које је објавио сматра милошћу Божјом у дане кад је „све више информација, а све мање смисла” (Жан Бодријар), и када је „производња смисла” постала убрзанија, али са мало хришћански делатних последица међу читаоцима и у друштву. Зато је писао држећи се начела „делотворног песимизма” - радити као оптимиста, а имати, кад је земаљска историја у питању, трезвеноуман поглед на процесе који ће на планети довести до краткотрајног, али коначног, зацарења зла. После тог привременог тријумфа безакоња у историји, поново ће доћи Богочовек Христос, коначни Победник над грехом, смрћу и ђаволом Коме ће, како написа Борис Пастернак у „Песмама доктора Живага”, векови као сплавови допловити на Суд.
Како би рекао блаженопочивши владика будимски Данило; „Све што је у нашем раду добро, то је од Бога и из Предања Цркве. Све што је лоше, то је од наших греха и слабости”. Зато - слава Богу за све, и молитва Богу за опроштај греха!
1. У тамници херметичког круга / Православље о Хесеу и Јунгу, Београд 1994. (на руском: О психологии К. Јунга и прозе Г. Гессе, Перм 2001.)
2. Младост и страсти (Прво издање, Београд 1993; друго, проширено издање - Београд 1995.)
3. Знаци времена и знаци наде, Каково 1997.
4. Истинословац у Завичају / Хришћанство у делу Момчила Настасијевића, Манастир Тресије 1998.
5. Од Елвиса до анти Мадоне / Хришћанство и музичка револуција. Београд 1999.
6. Папа у Србији - да или не?, Горњи Милановац, 2000.
7. Обожење није индивидуација (са Михаилом Медведевим и Татјаном Калашњиковом), Шабац 2001.
8. Нема крста без три прста / Треба ли да се Срби поклоне папи?, Београд 2003.
9. Високо је записано / Од коби до Христа у делу Момчила Настасијевића, Горњи Милановац 2004.
10. Паланка философије / Књига о говору мржње на све што је србско, Двери српске бр. 4, 2004.
11. Тамничари душа / Секте, њихове вође, следбеници и жртве, Чачак 2005.
12. Пут којим се чешће иде / Окултизам, магија, вештичарство, Чачак 2005.
13. Нови школски поредак / Глобална реформа образовања и коначно решење српског питања, Чачак 2005.
14. Диван је Бог у светима Својим / Нови светитељи Православне Цркве, Чачак 2006.
15. Највећи Србин после Светог Саве / Књига о Владики Николају, Чачак 2006.
16. Православље и изазови 21. века / Огледи о Светом Предању, Чачак 2006.
17. Човек и рањени ерос / Од свештене љубави до сајбер-секса, у зборнику Мушкарац и жена пред тајном тела, Београд 2006.
18. Зашто плаче Свети Сава?, Чачак 2006.
19. Јагње и змија / Православље и неогностичка психологија, Горњи Милановац 2007.
20. Пут у Нигдину / Рок музика и доба нихилизма, Горњи Милановац 2007.
21. Обнова или обмана? / Литургијска реформа и криза римокатолицизма, Горњи Милановац, 2007.
22. Света Литургија и Тајна Очинства / Трпеза Господња кроз векове и данас, Горњи Миланонац, 2007.
23. Ка тихој Светлости, Ариље, 2007.
24. Оклеветани светац / Владика Николај и србофобија, Горњи Милановац 2007.
25. Изазови нашег времена / Магијски напад и средства заштите, Православни светионик 15-16/2007, Косјерић.
26. Дођи и види / Иконостас и светиња олтара у православном Предању, Горњи Милановац, 2008.
27. Царско свештенство / Да ли је народ Божји лишен својих права?, Горњи Милановац, 2008.
28. Реч на реч / Одговор епископу Атанасију Јевтићу, Горњи Милановац, 2008.
29. Евроунијаћење / Православље и папизам на крају историје, Горњи Милановац, 2008.
30. Писма о литургијској обнови, Горњи Милановац, 2008.
31. Са страхом Божјим и вером приступите / Како се припремити за Свето Причешће, Горњи Милановац, 2008.
32. Последње предавање Владимира Димитријевића, бившег вероучитеља у Чачку, Чачак, 2008.
33. Прећутана Србија, Београд, 2008.
34. Велики мештар свију хуља / Ђерђ Сорош и контејнерски отворена друштва, специјални додатак листа „Печат”, фебруар 2009.
35. Православље и социјална правда / Православно учење о раду и хришћанском солидаризму, специјални додатак листа „Печат”, април 2009. (друго, проширено издање под насловом ,Бог или мамон / Православно учење о раду, социјалној правди и хришћанском солидаризму”, Горњи Милановац 2009.
36. Теологија или технологија / Питања православног лаика епископу Игњатију Мидићу, Горњи Милановац, 2009.
37. Светосавље и литургијска реформа, Горњи Милановац, 2009.
38. Осама на тргу / Огледи о нашој књижевности, Горњи Милановац, 2009.
39. Ништародица у Црнограду / Лујза Чиконе у Београду као повод за размишљање, Горњи Милановац, 2009.
40. Мала књига велике мржње / Речник србофобије, Горњи Милановац 2010.
41. Љубављу драг / Успомене на оца Љубу Петровића, Горњи Милановац, 2011.
42. Светац српског језика / Рана читања Момчила Настасијевића, Горњи Милановац 2011.
43. Граматика екуменизма, Београд 2011.
44. Русија, Европска унија и фашизам / Где су ту Срби? (са Зораном Милошевићем), Београд 2011.
45. Прећутана Србија / Владика Николај и његова деца, Чачак 2011.
46. Између Вашингтона и Ватикана / Светосавска Црква на распећу историје, Горњи Милановац 2012.
47. Прећутана културна историја Срба, Београд, 2012,2014. (два издања)
48. Име и слобода / Од Косовског завета до издаје Косова (са Зораном Чворовићем), Чачак, 2013.
49. Српска Црква и Викиликс/ Завет или издаја? (са Зораном Чворовићем), Бањалука, 2013.
50. Писци хришћанске Европе (интернет - издање, на сајту „Светосавље”)
51. Књиге од утробе/ Записи пропалог песника, Горњи Милановац, 2014.
52. Апокалипса и Трећи светски рат, Бањалука, 2014.
53. Србовање и србофобија / Портрети гоњених и забрањиваних Срба, Београд 2014.
54. Светосавље и србоцид / Разговори у вртлогу глобализације, Горњи Милановац, 2014.
55. Како замишљам да бих разговарао са оцем Јустином данас, Горњи Милановац 2014.
56. Листая страницы сербскоѝ истории..., (са 3. Чворовићем, А. Шемјакином, А. Силкином, Г. Швецовом, В. Косиком, Р. Гојковићем, Н. Бондарјевим, А. Аникијевим, под уредништвом Ј. Гускове), Москва 2014.
57. Побуњеници и смислотворци, Београд, 2014.
58. Рудник: шапат висина (са групом аутора), Београд, 2014.
59. Школокауст у Србији / Како разарају наше образовање, Горњи Милановац 2015.
60. Заветници и бегунци / Коме ће „Blaženi Alojzije” бити крсна слава, Горњи Милановац 2015.
61. Хоминтерна и Гејстапо / Огледи о политичком хомосексуализму, Горњи Милановац 2015.
62. Како се прелази из смрти у живот / Умирање несветих и светих, Београд 2015 (као Књигољубац)
63. Православље и окултура, Бањалука - Београд, 2015.
64. Србски духовници 20. века (приредила Весна Никчевић; као Књигољубац, у књизи објавио животописе Светог Јустина Ћелијског, монаха Јакова Арсовића, свештеномученика Јована Рапајића, монаха Митрофана Хиландарца, преподобног Симеона Дајбабског, јеромонаха Гаврила из Бошњана, архимандрита Данила из Велике Ремете, схиигумана Саве Вазнесењског, архимандрита Јустина из Савине, игумана Лазара Острошког)
65. Острво небеско и Земља живих / Житија и подвизи англосаксонских светих, Београд, 2016. (као Књигољубац)
66. Тржиште или храм / Становиште Владимира Вујића, Београд, 2016.
1. Владика Николај и савремени свет, Манастир Денковац (Цвети, 2005.), Крагујевац 2007 (приредио Горан Јовановић).
2. Хлеб небески и чаша живота (предавање у манастиру Боговађа), Манастир Сочаница 2007. (приредио Горан Јовановић).
3. Литургијска реформа и криза римокатолицизма (Предавање одржано на Коларчевом универзитету 6/19. 2. 2008. у Београду).
4. Борба и победа Цркве кроз историју и данас (Пожега, 18.4.2008), Крагујевац 2008. (продукција „Дечја телевизија”, „ЗМ студио”).
5. Свети владика Николај и „блажени” Алојзије Степинац / Ко хоће да поунијати Србе? (Крагујевац, 8.3.2008.), Крагујевац 2008. (продукција „Дечја телевизија”; „ЗМ студио”).
6. Секте 1-2 (серија), Крагујевац 2009., приредио Горан Јовановић.
7. Утицај музике на човека (серија), Крагујевац, 2009. (приредио Горан Јовановић).
8. Деца и бајке (серија), Крагујевац, 2009. (приредио Горан Јовановић).
9. Да Винчијев код, Крагујевац, 2009. (приредио Горан Јовановић).
10. Светосавље данас 2 (Ужице 16/29. март 2009, са Предрагом Драгићем Кијуком), Крагујевац 2009. (продукција , Дечја ТВ”, „ЗМ студио”).
Преузмите комплетну књигу (PDF 0,6 MB)
ОБОЖЕЊЕ НИЈЕ ИНДИВИДУАЦИЈА ,
Владимир Димитријевић ,
Михаил Медведев ,
Татјана Калашњикова ,
Бели анђео Шабац 2001,
православни поглед на Хесеа и Јунга,
мек повез,ћирилица,125 страна
Преузмите комплетну књигу 0,9 MB (PDF)
Митрофан Хиландарац
ОСТАВШТИНА ЗА БУДУЋНОСТ
Преузмите комплетну књигу 2,2 MB (PDF)
Преузмите комплетну књигу 0,6 MB (PDF)
ШКОЛОКАУСТ
Преузмите комплетну књигу 1MB (PDF)
СРБОЦИД
Преузмите комплетну књигу 1,3MB (PDF)
ГЕОПОЛИТИКА СВЕТОСАВЉА
Преузми комплетну књигу 1,4MB (PDF)
ХОМИНТЕРНА И ГЕСТАПО
Преузми комплетну књигу 1,6MB (PDF)
ЗАВЕТНИЦИ И БЕГУНЦИ
Преузми комплетну књигу 1,8MB (PDF)
КЊИГЕ ОД УТРОБЕ
Преузмите комплетну књигу 1MB (PDF)
Издавач
Лио, Горњи Милановац, 2009.
ISBN 978-86-83697-77-9
Преузми комплетну књигу: 1,5 MB (PDF) ⇒►
Издавач: ЛИО, ГорњиМилановац
телефон 032 711-112, 063 70 68 726
e-mail Ова адреса ел. поште је заштићена од спамботова. Омогућите JavaScript да бисте је видели.
ISBN 978-86-83697-
Преузми комплетну књигу: 0,8 MB (PDF) ⇒►
Лио, Горњи Милановац, 2009.
Преузми комплетну књигу: 3 MB (PDF) ⇒►
Издато: 2007.
Место: Горњи Милановац
Издавач: ЛИО, Горњи Милановац
За издавача: Слободан Обрадовић
Рецензенти: Предраг Р. Драгић Кијук, Бошко Обрадовић
Уредник издања: Јован Србуљ
Штампа: Светлост, Чачак
Тираж: 500
Преузми комплетну књигу: 2.1 MB (PDF) ⇒►
Издавач
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 1.1 MB (PDF) ⇒►
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 520 KB (PDF) ⇒►
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 1.6 MB (PDF) ⇒►
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 1.1 MB (PDF) ⇒►
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 1 MB (PDF) ⇒►
Преузми комплетну књигу: 670 KB (PDF) ⇒►
издавач:Лио, Горњи Милановац, 2008.
Преузми комплетну књигу: 5.8 MB (PDF) ⇒►
телефон 032 711-112, 063 70 68 726
e-mail: Ова адреса ел. поште је заштићена од спамботова. Омогућите JavaScript да бисте је видели.Ова адреса ел. поште је заштићена од спамботова. Омогућите JavaScript да бисте је видели.
за издавача:Слободан Обрадовић
уредник: Михаило Вујичић
припрема: Издавачка кућа „Лио“
рецензија: Срећко Јовановић
штампа: Ленарт, Горњи Милановац
трираж: 500 примерака
ISBN 978-86-83697-53-3
Уводна реч
Године 2007, мало после Светог Архијерејског Сабора Србске Православне Цркве, у Крагујевцу је одржан скуп посвећен богословском и уметничком значењу иконостаса. На њему је један професор теологије, с панагијом, изјавио да иконостасу, који заклања Свету Литургију, није место у храму, него, рецимо, у манастирској трпезарији.
Зато је ова књига о иконостасу.
Као и сваке, тако и ове, 2015. године, на Сајму књига има вредних нових издања из области хришћанске духовности, без које се наш идентитет не може ни замислити. Поменућемо само неке, да би читаоци „Печата“ могли да се оријентишу кад крену у набавку насушних наслова.
Тако је Светигора, издавачка кућа Митрополије црногорско – приморске, објавила низ наслова који се тичу преких потреба данашњег човека: почев од сведочења о опасностима алкохолизма и наркоманије, преко зборника о чудима Светог Василија Острошког, до књиге о православном приступу болести, „Исус Христос, лекар душе и тела“. Незаобилазне су и сабране посланице Светог Петра Цетињског, као и књига славног руског математичара и философа, Игора Шафаревича, „Русија и светска катастрофа“.
Изашла је и потресна књига о икони Пресвете Богородице Пећке, заштитнице србског крстоносног рода.
Издавачка кућа „Образ светачки“ нуди такође низ значајних дела: „Србски духовни луг 20. века“ је књига са житијима и поукама великих србских духовника (попут Светог Јустина Ћелијског, оца Јакова Арсовића, оца Тадеја Витовничког, оца Никанора Хиландарца, итд.); „У борби Бога и ђавола“ је књига о новомученицима Свете Румуније под комунизмом ( са повестима о онима који су и по двадесет година били утамничени због своје вере); књига „Како се прелази из смрти у живот/Умирање несветих и светих“ кроз низ примера умирања светаца, злочинаца и обичних људи говори о великој тајни преласка у вечност; ту су и поуке савремених светих Светогораца, Порфирија и Пајсија…По први пут, на србском је објављена и антологија православног хумора, „Од осмеха до премудрости“. Душекорисне шале потичу из Русије, Грчке, Србије, али и из православне Америке.
Пошто већ деценијама од Николе Тесле, Србина из Смиљана, хоће да направе свашта, од Хрвата до „марсовца“, манастир Студеница је направио прави потез објављујући књигу о Теслином оцу, проти Милутину, угледном православном проти, из које сазнајемо да је генијални србски научник међу прецима и у роду имао низ свештеника и монаха, а да му је ујак био митрополит дабробосански Николај Мандић.
Какво време! Какве вести! У тврђави на Руднику нађен је оригинални печат Светог великомученика косовског Лазара, онога који нас је заувек заветовао Христу и принео целу нашу историју Светој Тројици на дар! И то баш сада, у јесен 2015, кад се светови комешају и кад се космичке битке воде на планети Земљи, над коју се надвила тешка сенка антихриста! Да ли неко ко је побожан у Христу може да мисли да је случајност проналазак печата великога Богољупца србскога, и то баш у тренуцима кад НАТО Империја тражи да признамо Шиптарима да су Косово и Метохија њихова држава и да су Пећаршија и Дечани њихови манастири, које је зидала „албанска династија Нимани“?
Наравно да није случајно.
То се десило баш у тренутку кад један духовни убожјак, који с, уместо свог стана и прихода (које је могао да, као хуманиста, поклони Арнаутима, одриче Косова ), а налази се на челу САНУ ( то је, по свему судећи, радио у договору са извесним „структурама“ на власти, да би се проверило јавно мнење), и када су сви другосрбијанци – брозопоклоници који су постали западопоклоници дрекнули да је председник САНУ у праву, и да Косово више није наше.
Цар Лазар је, баш у доба кад духовне авети, бауци и јауди, дижу дреку, послао поруку Србима, сличну оној какву су Руси од својих предака примили 2011. године.
ПОРУКА РУСИМА 2011.
Тада је у реци Дњепар, тамо где је Запорожје (територија данашње Украјине), десило се велико знамење: један пецарош је из воде извадио ни мање ни више него мач великог кнеза Свјатослава, сина Свете Олге Равноапостолне и оца Светог кнеза Владимира, крститеља Русије.Древно предање, које је читав миленијум преношено с колена на колено, тврдило је да је управо ту, на месту где је мач нађен, кнез Свјатослав погинуо у борби против Печенега, и да је мач бацио у воду, да не падне у руке непријатељу. Мач, направљен од најбољег гвожђа и нарочито украшен, скривао се у муљу, и изузетно је добро очуван.
Опширније: О великом знамењу србском или печат Цара Лазара опет међу нама
Позивамо православне Србе и све људе добре воље, којима је истина важнија од интереса, да Новаков Magnum crimen схвате као књигу без које се не може, и да дођу где год се ова књига представља и где год се зло усташтва тумачи и објашњава.
У среду, 14. октобра, на Покров Мајке Божје на Коларчевом народном универзитету у Београду, с почетком у 19.30, биће представљено ново, прво ћирилично, и целовито издање студије о везама Ватикана и усташтва, коју је написао Хрват југословенске оријентације, чувени историчар Виктор Новак. Књига се појавила у прави час, баш у тренуцима кад Ватикан намерава да Степинца прогласи за свог универзалног свеца, и настоји да „омекша“ став Срба и СПЦ према овом срамном делу. У представљању учествују угледна имена српске науке и публицистике: академик Василије Крестић, проф. др Мира Радојевић, проф. др Мило Ломпар, др Милан Кољанин, Ратко Дмитровић и Бранимир Нешић, директор издавачке куће Catena mundi.
Ово представљање, које ће ускоро бити организовано у свим већим градовима Србије и Србске, има за циљ да коначно успостави свеопште сагласје свих Срба који се, макар и најмање, осећају као припадници свог народа – сагласје о томе да је усташтво настало као борбена организација балканског римокатолицизма, чији је један од главних циљева, увек и свагда, био да православне Србе или поунијати или физички уклони са простора који је папама био насушно потребан од Средњег века, а који није могао да буде освојен управо због оданости народа Светог Саве Цркви од Истока. Када је у питању усташтво, без кога не би било ни савремене Хрватске (због чега је, на антисрбству, Фрањо Туђман настојао да помири усташку емиграцију и хрватске комунисте), сви Срби, као један, морају да знају каква је то врста организованог зла била, и да настоје да то пренесу својим потомцима.
Текстови Владимира Димитријевића
Књиге - Владимир Димитријевић
Новински чланци где се појављује име Владимира Димитријевића
академик Коста Чавошки
мр Владимир Димитријевић
ИСТИНА О СЛУЧАЈУ МР ЗОРАНА ЧВОРОВИЋА
Шта се згоди кад се ЏЕНДЕР роди
- политички ХОМОСЕКСУАЛИЗАМ као нови БОЉШЕВИЗАМ
КАНОНИЗАЦИЈА АЛОЈЗИЈА СТЕПИНЦА - ИЗАЗОВИ И ОДГОВОРИ
Фотографије на корицама:
Степинац у гостима код Павелића 1941. године,
На паради у Загребу у мају 1945, након уласка ЈНА и
Црвене армије седе Степинац, Бакарић и пуковник НКВД Рак.
Преузмите комплетну књигу (PDF 1,5 MB)
Преузмите комплетну књигу (PDF 1,94 MB)
Преузмите комплетну књигу (PDF 0,6 MB)
Преузмите комплетну књигу 2,4 MB (PDF)
Преузмите комплетну књигу 1,4 MB (PDF)
Преузмите комплетну књигу 6,3 MB (PDF)
Преузмите комплетну књигу 0,9 MB (PDF)
СВЕТОСАВСКИ СВЕШТЕНИК ПРОТА МИЛИВОЈЕ МАРИЧИЋ,
ДУХОВНИ СИН ВЛАДИКЕ НИКОЛАЈА
Преузмите комплетну књигу 0,6 MB (PDF)
ШКОЛОКАУСТ
Како разарају наше образовање
Преузмите комплетну књигу 1MB (PDF)
СВЕТОСАВЉЕ И СРБОЦИД
Преузмите комплетну књигу 1,3MB (PDF)
ИЗМЕЂУ ВАШИНГТОНА И ВАТИКАНА
ГЕОПОЛИТИКА СВЕТОСАВЉА
Преузми комплетну књигу 1,4MB (PDF)
ХОМИНТЕРНА И ГЕЈСТАПО
Преузми комплетну књигу 1,6MB (PDF)
Преузми комплетну књигу 1,8MB (PDF)
КЊИГЕ ОД УТРОБЕ
Записи пропалог песника
Преузмите комплетну књигу 1MB (PDF)
СВЕТОСАВЉЕ И ЛИТУРГИЈСКА РЕФОРМА
Преузми комплетну књигу: 1,5 MB (PDF) ⇒►
СА СТРАХОМ БОЖИЈИМ И ВЕРОМ ПРИСТУПИТЕ!
Преузми комплетну књигу: 0,8 MB (PDF) ⇒►
Издавач
Лио, Горњи Милановац, 2009.
Преузми комплетну књигу: 3 MB (PDF) ⇒►
Издато: 2007.
Место: Горњи Милановац
Издавач: ЛИО, Горњи Милановац
Преузми комплетну књигу: 2.1 MB (PDF) ⇒►
Издавач
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 1.1 MB (PDF) ⇒►
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 520 KB (PDF) ⇒►
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 1.6 MB (PDF) ⇒►
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 1.1 MB (PDF) ⇒►
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 1 MB (PDF) ⇒►
Преузми комплетну књигу: 670 KB (PDF) ⇒►
издавач:Лио, Горњи Милановац, 2008.
Ко је на мрежи: 113 гостију и нема пријављених чланова