КАНОНИЗАЦИЈА АЛОЈЗИЈА СТЕПИНЦА - ИЗАЗОВИ И ОДГОВОРИ
Фотографије на корицама:
Степинац у гостима код Павелића 1941. године,
На паради у Загребу у мају 1945, након уласка ЈНА и
Црвене армије седе Степинац, Бакарић и пуковник НКВД Рак.
Полазимо од основног постулата ортодоксне еклисиологије према коме је Православна Црква, као тело Христово, састављена од много удова, јер као што рече апостол Павле, „кад би сви били један уд, гдје је тијело“ (1. Кор. 12, 12). Сходно томе, Цркву Христову чини јерархија (клир) и верни народ. Притом је верни народ позван да слуша учитеље своје и да им се повинује (Јевр. 13, 17), пошто је јерархија добила власт од Бога преко Светих Апостола и без те власти не би могло бити Цркве. Међутим, та власт, по речима великог каноничара епископа др Никодима (Милаша), „није јерархији дана ради саме јерархије, него ради Цркве, коју састављају вјерни свјетовњаци заједно са јерархијом, пошто ови вјерни свјетовњаци морају бити живи и дјелатни удови Цркве, те својим силама и способностима судјеловати опћем добру и напретку Цркве, то и значај њихов мора бити признат од јерархије у свему што се тиче Цркве“. Православна Црква је признала верном народу највећи могући значај у Цркви, потврђујући Окружном посланицом Источних патријараха од 1848. године да је „чувар благочастија (правоверја) само тело Цркве, то јест сам народ,“ што је „из главе цијела народа“ годину дана пре тога Његош изразио стихом – муж је бранич жене и ђетета, народ бранич цркве и племена.
Анте Павелић и Јосип Броз су ликвидирали духовну, привредну и интелектуалну елиту српског народа. А о овоме се и данас једва говори, каже Никола Н. Живковић.
Никола Живковић, српски писац, преводилац и публициста, рођен је 1950. године у селу Драгошевци, Жумберак, у данашњој Хрватској (недалеко од словеначке границе). Од јесени 1969. до лета 1972. пловио је по свим морима света на трговачким бродовима, а потом, у јесен 1972, уписао студије на Загребачком универзитету и 1977. дипломирао историју и филозофију. Од децембра 1978. до 2010. живео је у Берлину, где је две године провео на постдипломским студијама на тамошњем Слободном универзитету (Frei Universität). Поред бројних текстова за српске, руске, немачке и енглеске новине, часописе и сајтове, објавио је и неколико књига: „Писма из Берлина“, „Косово – Дневник“, „Трагајући за истином“, „Српско питање“, „Слика Срба у немачким медијима“, „Берлински записи“ (у шест томова). Превео је неколико књига с немачког на српски: „Историју унијаћења Срба у Жумберку“ од Јохана Хајнриха Швикера; „Срби у ратном дневнику Вермахта“; „Специјални задатак Балкан“ Хермана Нојбахера; „Песме“ Хуга фон Хофманстала (заједно са Владимиром Јагличићем и Николом Живановићем) и мемоаре Глеза фон Хорстенауа „Један контроверзни генерал“; „Презирање сопственог“ немачког аутора Франка Лисона. Отац је троје деце. Од 2011. године живи у Београду. Очекујући још један том његових „Берлинских записа“, разговарали смо на актуелне теме.
Ваши „Берлински записи“ живо су сведочење и личне, и колективне судбине – ту сте ви са својом породицом, али и ваш народ, са свом својом трагичношћу. Недавно сте објавили запис из логорске архиве Дахауа, о вашем стрицу Милану, који је, као младић од 19 година, дошао у логор, био подвргнут нечовечним медицинским огледима и умро непосредно после рата, не оставивши потомство. Црњански је, у „Лирици Итаке“, завапио: „Јаук и гробље је народ мој.“ Шта смо све преживели у прошлом, и шта нас чека у овом веку?
Опширније: Без истинске елите нема васкрса ниједне нације – па ни српске!
У ПОТРАЗИ ЗА МУТИМИРОМ ИЛИ ЗАШТО ОД ОВЕ КЊИГЕ НИЈЕ НАСТАО РОМАН
Одавно сам, гледајући две ратне фотографије песника Владислава Петковића Диса и ђенерала Драгољуба Михаиловића, уочио изузетну сличност њихових очију. То су очи осењене сетом, то су очи које су гледале патњу свог народа, то су очи које знају да је тужбалица наша основна песма… Наравно, мој пријатељ иОдавно сам, гледајући две ратне фотографије песника Владислава Петковића Диса и ђенерала Драгољуба Михаиловића, уочио изузетну сличност њихових очију. То су очи осењене сетом, то су очи које су гледале патњу свог народа, то су очи које знају да је тужбалица наша основна песма… Наравно, мој пријатељ иисторичар равногорства, Милослав Самарџић, не би се сложио са свођењем ђенерала на метафизичког тугомира – био је он обавештајни официр, херој Првог светског рата, вођа јединог озбиљног покрета отпора у овом делу Европе, човек коме су се дивили...
Разлози за ову борбу, коју водимо и у Великом посту, многи су и важни, од моралних до религиозних, али један од најважнијих је, свакако, срећа нашег будућег потомства. Јер, здраво потомство рађа се у здравој породици, а здраве породице нема без љубави и чистоте, о чему сјајно пише госпођа Марија Стајић,коуредник портала iFamNews-а на српском језику, у поговору за ову књигу.
Да бисмо објаснили какве последице родитељски грех може имати на потомство, излажемо светопредањско учење о томе.
Константин Зорин, у својој књизи „Шта је наследни грех/ Загонетке наслеђивања: пороци предака – гени потомака“ бави се плодовима мушко-женске узајамности – а то су деца. Он пре свега истиче да наше понашање, и духовно и телесно, доказано утиче на потомство, и да је учење и Цркве и савремене генетике по том питању сродно. Рецимо, хемофилија, болест тешког згрушавања крви, била је честа на европским дворовима, зато што је долазило до склапања рођачких бракова. Човека прати реч пророка Давида – у безакоњима се зачиње, и у гресима се рађа (Пс. 50,7).
Рецимо, човек се роди са осетљивом душом. И то је неутрална особина. Неко на основу тога развије отвореност, милосрђе, срдачност, умешност да се људи схвате и прихвате. А неко постане рањив, подозрив, неповерљив. Зорин истиче: „Врлине, стечене личним трудом и борбом против страсти, у очима Божјим много су више изнад добрих особина наслеђених од родитеља“.
После пада, трулежност се такла и душе и тела. Читав организам се свагда распада и обнавља: храна се чисти кроз утробу, еритроцити умиру на сваких 120 дана, епидерм се љушти и настаје нови. Зорин каже: „Суштински, сва човекова физиологија изграђена је на борби против трулежности док се биолошки живот не оконча распадањем трупа. Није Свети Григорије Богослов душу узалуд звао трупоносицом“.
Наследна греховност, страсност, трулежност и смртност везују човека за материјални свет.
Ових дана, Зоран Чворовић на свом фејсбук профилу пише: “Вучић је потврдио да Србија неће зарађивати на санкцијама које је Запад увео Русији, па ће после посете немачке министарке укинути чак и тек уведене допунске авионске летове за Москву. На исти начин спречио је после припајања Крима Русији 2014. године да српски пољопривредни производи замене западне на руском тржишту. Вучић тиме не само да посредно уводи санкције Русији, јер је спречава да ради преко Србије, већ пре свега кажњава грађане Србије.
Тако је то у колонији у којој се на власт не долази по вољи народа, већ по одобрењу странаца. Стога таква власт испуњава налоге странаца, а не интерес сопственог народа. Народ у колонији служи само за одржавање компрадорске елите, пошто колонијалну власт не плаћа метропола, већ локално становништво путем пореза и корупције. Да се та витална веза између народа и компрадора не би довела у питање, а и да метропола не посумња у успешност компрадора да контролишу сопствени народ, власт непрестано злоупотребљава патриотски дискурс. Тако испада да је у интересу српског народа, а не Вашингтона и Брисела, то што званична Србија одбија да заради у садашњој ситуације и што се солидарише са својим исконским непријатељима, а не са Русијом.“
Опширније: НИ ДАНА БЕЗ СРАМА: Књига о кловнијади званој Вучић - (НА ПОКЛОН)
Ево како је Вук Караџић описао побожност свог народа:
“Срби сe обично моле Богу три пут на дан: у јутру кад устану, у вече кад хоће да вечерају, и послије вечере кад хоће да спавају. У јутру се моле Богу кад које устане, послије вечере кад које доспије да спава, а пред вечеру сви се моле заједно: мушкарци (по што се умију: јер се обично свагда пред јело умивају по рукама, а по варошима и послије јела, као и Турци) стану напријед а жене и дјеца зa њима, и ни једно не смије престати ни сјести док старјешина не сврши. Они сe не моле Богу једнако, него што које зна, оно и говори (шапћући, само старјешина може говоритн мало побоље, да се чује), и што жели оно и иште (нпр. ја сам слушао како се моја мати моли Богу за мене и зa мојега брата, да јој будемо живи и здрави и срећни. Тако сестра ако је спремила брата на војску, моли се Богу да јој здраво дође итд); многи овако почињу: „Да се са страхом помолимо и поклонимо Господу Богу и Богородици, благоме Ристу и частноме крсту.“ Уочи недјеље и уочи великијех празника запале воштану свијећу и прилијепе за зид, па узме старјешнна ватре и тамљана, теокади најприје свијећу (и икону ако имају), пo том се окаде сви редом, и моле се Богу према свијећи. Осим тога Србин има обичај рећи: „Боже, помози“ ипрекрстити се, кад сједе за трпезу да једе, кад хоће да устане иза трпезе (али тадај каже: „Бог да поможе и да наспори“), кад хоће да се напије ракије иливина, кад хоће да леже спавати, кад хоће да узјаше на коња и кад кихне; кад што почиње радити, онда само рече: „Боже, помози“ а не крсти се, тако икад хоће да се напије воде, кад зијевне и кад уздахне, онда рече: „Боже милостиви, ти помози“ или „Жива Богородице, ти помози“; а кад уговара што да ради,или да иде куда, онда рече: „Ако Бог да“ или „Ако Бог да здравље“, итд.“
Док је било тако како описује Вук Караџић, од нас је нешто и било. А онда су дошли комунисти, и заратили против Бога Живога, чега последице осећамо и данас.
Зато се вреди сетити чуда Господњих која нас окружују, и, мислећи о њима, вратити се вери нашег народа, који је знао: „Без Бога ни преко прага, а с Богом и преко мора“.
Да не заборавимо: ми живимо чудом које је Бог саздао. Где год погледамо, чуда су Господња.
АТОМ
У књизи „Велики прасак је експлодирао” Расел и Колин Кевендиш говоре о великом чуду Божјег стварања атома: „Чини се да је, када ударите главом о бетонски стуб, тешко схватити чињеницу да 99,999 процената атома чини простор. Но, та чињеница је тачна када је у питању бетонски стуб исто као и када су у питању атоми од којих се састоји наша атмосфера.
Опширније: Без Бога ни преко прага - о дивним делима Господњим
Човечанство није мртво. Чувени адвокат Рајнхард Фулмих покренуо је грађанску иницијативу звану „Други Нирнберг“ против Светске здравствене организације, Светског економског форума и сличних организација које су криве за хаос изазван корона – тровањем и наметањем несигурних и штетних квази-вакцина. Скупштина Пољске већ је озбиљно узела ову ствар у разматрање. Суди се новим нацистима, маскираним у хуманитарце.
Како је, што кажу, у региону?
Мој пријатељ, Србин из Хрватске, Душан Косановић, ми пише (писмо остављам како је писано):
Mi se u Hrvatskoj sada nalazimo u izvanrednom stanju! Ukinuta je treća glava ustavnog zakona:
III. ZAŠTITA LJUDSKIH PRAVA I TEMELJNIH SLOBODA
Zdrave ljude se nezakonitim mjerama prisiljava i ucjenjuje da se podvrgavaju nestručnim i neznanstvenim invazivnim metodama testiranja zbog nečeg što NE POSTOJI – u prirodi! Tako zvani SARS-CoV-2 je patentiran još 2004 godine! – o čemu izvještavaju svjedoci i pisani dokumenti.
Sprečava se sloboda kretanja, a slobodno se mišljenje sankcionira!
Nitko se ne pita zašto zadnje vrijeme brojni mladi sportaši umiru na treninzima i takmičenjima od moždanog udara! Navode javnosti samo 1% umrlih na terenu, ali su svi bili cijepljeni!
Izmišljanjem novih “sojeva” pokrivaju se žrtve cijepiva koje ubija (zgrušavanjem krvi)! To nisu cjepiva, već pripravci!
Napokon, započelo je i suđenje, kolokvijalno nazvano “Bijeli Nürnberg” – sud za kolektivnu tužbu hiljada advokata širom svijeta u organizaciji američko-njemačkog advokata Reinera Fuellmicha, koji goni odgovorne za skandal Covid-19 kojim manipulira forum u Davosu.
Probudite se! Budite sve oko sebe, jer smo svi mi u agendi za planetarni genocid! Niko neće biti pošteđen.
Istina se može ignorirati, ali se posljedice ignoriranja ne mogu izbijeći!
Књига која се нуди читаоцу, под насловом „Децу вам нећемо опростити/ Вакцинацизам неће проћи“ допринос је у борби против новог нацизма.
Преузми књигу: (Download PDF 0,6MB)
др Владимир Димитријевић
Након одслуженог помена ће др Владимиру Димитријевићу бити свечано додељено највише признање Центра за истраживање православног монархизма – Меморијална плакета „Небојша М. Крстић“
На Ваведење Пресвете Богородице, у суботу 21. новембра/4. децембра 2021. године Господње, навршава се пуне две деценије од мученичког и никада до краја разјашњеног пострадања новог политичара са крстом и оснивача Центра за истраживање православног монархизма, брата Небојше М. Крстића.
Тога дана, у београдском Храму Светог Апостола и Јеванђелисте Луке у Кошутњаку (ул. Кнеза Вишеслава бр. 100), са почетком у 16:00 сати, биће служен помен за покој његове витешке душе, те позивамо све његове пријатеље, саборце и поштоваоце, као и сараднике Центра за истраживање православног монархизма, да се саберу под сводовима овог велелепног храма и узнесу своје искрене молитве у непрекинутом и трајном молитвеном сећању на једног од највећих посленика савременог српског православног монархизма и светосавског национализма.
Након одслуженог помена ће овогодишњем славодобитнику, др Владимиру Димитријевићу (погледајте овде), бити свечано додељена највише признање Центра за истраживање православног монархизма – Меморијална плакета „Небојша М. Крстић“, а у продужетку ће бити служено уобичајено бденије.
Као и сваке године од тог крвавог Ваведења 2001. године Господње, користимо ову тужно-радосну прилику да позовемо надлежне државне органе да дају истинит и веродостојан одговор на дванаест питања (погледајте овде), која неућуто и упорно понављамо већ пуних двадесет година, у нади да ће некоме прорадити савест и у вери да се истина о пострадању Небојше М. Крстића, Милана Живковића и Споменке Ђурић неће моћи скривати довека!
Наслов и опрема: Стање ствари
После месец дана нежељене паузе, Подкаст код Бране је опет активан. Нови гост је неко кога смо сви дуго очекивали, др Владимир Димитријевић.
Брана је са Владимиром разговарао о културном рату у Србији, Косову и Метохији, просвећеном родољубљу, прогону Милоша Ковића, и о многим другим историјским и актуелним темама.
Међу корицама ове књига читаћете о прећутаним или скрајнутим делатницима српске културе, или мало познатом родољубљу познатих писаца. У књизи су текстови о Јовану Дучићу, Милану Ракићу, Гаврилу Принципу, Станиславу Винаверу, Јовану Скерлићу, Владимиру Вујићу, Љубомиру Мицићу, Моми Капору, Мутимиру Петковићу, Драгиши Васићу, Драгиши Недовићу, Обрену Пјевовићу, Предрагу Р. Драгићу Кијуку, Марку С. Марковићу и другима.
Б5 формат, тврд повез са омотницом, 224 стр.
Књигу др Владимира Димитријевића „Прећутана културна историја Срба“ наручите ОВДЕ:
https://catenamundi.rs/shop/precutana-kulturna-istorija-srba-vladimir-dimitrijevic/
По ко зна који пут: то није књига против вакцинисања поузданим цепивима, него против експериментисања здрављем и будућношћу свих нас, и, пре свега, будућношћу наше деце.
Ствар је прилично проста, бар кад је логика у питању:
Ако су вакцине добре, оне дејствују. Ја сам вакцинисан против великих богиња, и нисам их добио; вакцинисан сам против туберкулозе, и нисам је добио. Кад примим антитетанусну вакцину, годинама сам безбедан. Ако су вакцине добре, примићемо их, и оне ће деловати.
Ако су вакцине бескорисне – нити штете, нити користе, глупо их је примати, јер се човек безраложно трауматизује.
Ко се вакцинише, па се, вакцинисан, разболи од короне, чак и у тежем облику, кажу му: „Да се ниси вакцинисао, ти би умро“. Из перспективе формалне логике, може се, међутим, рећи: „Не мора да значи да би умро, можда се не би ни разболео, или би имао сасвим благе симптоме“.
Две дозе не помажу – да ли ће помоћи трећа?
Најављују и четврту, а у италијанским ковид пасошима има места за осам печата.
Прошле године – деца и труднице нипошто да се не вакцинишу, ове године: обавезно да се вакцинишу.
Опширније: Вакцинисање у мозак (поклон књига - бесплатно преузимање)
академик Коста Чавошки
мр Владимир Димитријевић
ИСТИНА О СЛУЧАЈУ МР ЗОРАНА ЧВОРОВИЋА
Шта се згоди кад се ЏЕНДЕР роди
- политички ХОМОСЕКСУАЛИЗАМ као нови БОЉШЕВИЗАМ
КАНОНИЗАЦИЈА АЛОЈЗИЈА СТЕПИНЦА - ИЗАЗОВИ И ОДГОВОРИ
Фотографије на корицама:
Степинац у гостима код Павелића 1941. године,
На паради у Загребу у мају 1945, након уласка ЈНА и
Црвене армије седе Степинац, Бакарић и пуковник НКВД Рак.
Преузмите комплетну књигу (PDF 1,5 MB)
Преузмите комплетну књигу (PDF 1,94 MB)
Преузмите комплетну књигу (PDF 0,6 MB)
Преузмите комплетну књигу 2,4 MB (PDF)
Преузмите комплетну књигу 1,4 MB (PDF)
Преузмите комплетну књигу 6,3 MB (PDF)
Преузмите комплетну књигу 0,9 MB (PDF)
СВЕТОСАВСКИ СВЕШТЕНИК ПРОТА МИЛИВОЈЕ МАРИЧИЋ,
ДУХОВНИ СИН ВЛАДИКЕ НИКОЛАЈА
Преузмите комплетну књигу 0,6 MB (PDF)
ШКОЛОКАУСТ
Како разарају наше образовање
Преузмите комплетну књигу 1MB (PDF)
СВЕТОСАВЉЕ И СРБОЦИД
Преузмите комплетну књигу 1,3MB (PDF)
ИЗМЕЂУ ВАШИНГТОНА И ВАТИКАНА
ГЕОПОЛИТИКА СВЕТОСАВЉА
Преузми комплетну књигу 1,4MB (PDF)
ХОМИНТЕРНА И ГЕЈСТАПО
Преузми комплетну књигу 1,6MB (PDF)
Преузми комплетну књигу 1,8MB (PDF)
КЊИГЕ ОД УТРОБЕ
Записи пропалог песника
Преузмите комплетну књигу 1MB (PDF)
СВЕТОСАВЉЕ И ЛИТУРГИЈСКА РЕФОРМА
Преузми комплетну књигу: 1,5 MB (PDF) ⇒►
СА СТРАХОМ БОЖИЈИМ И ВЕРОМ ПРИСТУПИТЕ!
Преузми комплетну књигу: 0,8 MB (PDF) ⇒►
Издавач
Лио, Горњи Милановац, 2009.
Преузми комплетну књигу: 3 MB (PDF) ⇒►
Издато: 2007.
Место: Горњи Милановац
Издавач: ЛИО, Горњи Милановац
Преузми комплетну књигу: 2.1 MB (PDF) ⇒►
Издавач
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 1.1 MB (PDF) ⇒►
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 520 KB (PDF) ⇒►
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 1.6 MB (PDF) ⇒►
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 1.1 MB (PDF) ⇒►
Лио, Горњи Милановац, 2007.
Преузми комплетну књигу: 1 MB (PDF) ⇒►
Преузми комплетну књигу: 670 KB (PDF) ⇒►
издавач:Лио, Горњи Милановац, 2008.
Ко је на мрежи: 253 гостију и нема пријављених чланова